# Німби на здачу

Олександр Сергійович Іващук

## ПЕРЕДМОВА


Ідея цієї збірки не нова.


Давно хотів об’єднати в один файл рядки, які так непросто виявилось покласти на одну мелодію.


«Німби» – це така собі своєрідна «решта» від музичної діяльності, що назбиралась за багато років.


Щоправда, тут зустрічатимуться і тексти пісень, які на папері лунають зовсім іншими кольорами (принаймні, мені так видається).


І нехай лунають, летять понад сніговими заметами – вітром у волоссі,

мереживом дощу

і чимось

таким особливим,

непомітно

захованим

поміж

слів.


## НІМБИ НА ЗДАЧУ


Помилково чи може на добру удачу

В магазині дали мені німби на здачу

Замість дріб’язку, що не знайшла продавщиця

До пакету засунули сяючі кільця


Обдивився – все начебто з ними в порядку

Регулюється розмір і ступінь посадки

Одягай і носи – хай стає у пригоді!

Тільки німби не дуже-то зараз у моді...


Це ж вдягнув – і одразу роби добрі справи –

Витягай із вогню і будуй переправи

А подяки за це не такі вже й хороші

В тебе ж німб! А навіщо до нього ще й гроші?


Звісно знав я, що німби тепер всім байдужі

І по курсу до євро вартують не дуже,

Та не було такого ще в світі нарешті –

Щоби німби як жуйки давали на решту...


******


Я зітхнув і поклав їх назад до пакету –

Не докажеш нічого, нікому, ніде ти

Лиш потай озирнувся чи хто не побачив

І сховав капюшоном частинку від «здачі»


## ПОЕТАМ


держава не любить поетів –

їй треба побільше мармиз,

щоб руки тримали багнети,

над натовпом несли портрети,

а очі дивилися вниз


суспільство не любить поетів –

мовляв, всі вони диваки

і їх романтичні сонети

(часом ще й такі некоректні!)

цінують хіба смітники


родина не любить поетів –

ніякої ж користі з них!

у шані лиш срібло й карети

й плетуться з докорів тенета

для їхніх сердець молодих


ніхто не полюбить поетів,

бо вірш жалить гірше змії

та все ж неупинно і вперто

вкладає думки у куплети

цвіт нації, сором сім’ї


******


та з досвіду років минулих

іще невідомо хто з нас

підніме на ноги поснулих

і з піснею піде під кулі,

а хто з білим стягом продасть...


## ПРАВОРУЧ


Я пройду за тобою всі шляхи,

Під подих кулі я підставлю скроню, –

Я родом з краю, де живуть птахи,

Я захищу і охороню


Я буду біля тебе кожну мить,

Хоч і судилося згори невпинно

З тобою щосльози мені губить

Із білосніжних крил пір’їну


Я йтиму за тобою наче тінь,

Запалюватиму вночі сузір’я, –

І буду доти у твоїх колін

Як упаде останнє пір’я


Не бійся, не журись –

Я завжди поруч

Біля плеча твого

Праворуч


## ПЛОЩИНА


У площині дотичності двох душ

Немає часу й не існує болю...

Там в бур’янах цвітуть гірлянди руж –

У площині дотичності двох душ


Дорога з жовтих витертих цеглин

Веде мене попри сади і хмари

Я до інакших не зверну площин,

Дорого з жовтих витертих цеглин!


Моя фортеця і моя тюрма,

Де спокій мій захований за грати

Навчіть нас, люди добрі, вибачати,

Щоб крапкою не стала площина


## КОЛА


Плюнули в душу – розбіглося колами.

Дзеркало чисте спотворило хвилями, –

Мого обурення хвилями кволими,

Болю мого мерехтіннями білими


Чи розумієте ви що накоїли?!

Запам’ятайте, якщо не осягнете,

Бо ще не раз зі своєю недолею

Ви до моєї криниці потягнетесь


Станете в чергу з цеберками срібними,

Хоч джерелу вже не бути прозорому, –

Але чомусь не почуєтесь винними

Й не зачерпнете хоч крапельку сорому


Здіймете шквал філософської критики,

Зборкавши лють аргументами голими,

І, наостанок, ще раз, про всяк випадок,

Плюнете в душу. Побавитесь колами...


## САМОТНІЙ ВОВК


Самотній вовк на місячній дорозі –

Без віри, без вагання, без мети...

Давно я вже у Долі на порозі

І так без неї плаче і тремтить


Моя душа і не моє сумління –

Якось уже так склалося життя.

От тільки б не зійти на скавуління

З непереможно-гордого виття!


Міняються ролями дні і ночі

У вихорі захцянок і турбот

Лиш місяць нагадає-залоскоче,

Що рідна зграя – то ж є мій народ


Я був у жертвах й сам приносив жертви,

Не був святим, хоч прагнув до небес,

І Долі буду вдячний довше смерті,

Що я – самотній вовк, а не самотній пес


## 7 ♠


Скрегоче під ногами білий сніг

Під тягарем моїх думок і кроків,

І в плутаній мозаїці доріг

Морським вузлом затягується спокій


У награних усмішках – довгий шлях

До відповіді на одне питання:

Чому все те, що грію на грудях

Завжди стає для мене покаянням?


Останні козирі – і ті віддав тобі...

Й застигли в рукавах трефові жарти, –

Мабуть, їм теж стає не по собі

Як легко часом ставиш ти на карту


Мою любов. Хай буде що будé!

Бо нагорі комусь все ж краще знати

Що нам на плечі ніжно упаде –

Пікове сім чи переможна карта...


## МЕРЕЖИВО


вогким мереживом дощу

малює вітер на вікні

тебе мені


я прожену з очей росу

в глибінь замерзлої душі

поміж вірші


ще трішечки, ще кілька днів –

й згорять за відчаєм мости

і прийдеш ти


******


і, мов прокинувшись зі сну,

на мене дмухнуло теплом

холодне скло


## БІСЕР У КУЛАЦІ


Бісер у кулаці

Я затиснув сильніше

Любі ближні гравці

Поводьте себе скромніше


І може мій вибір – гріх,

Але коли буде можливість

Добро – лише для своїх

Для решти є справедливість


## EVOLUTION


В акваріумі на полиці

Пливуть маленьких рибок тільця

Снують по колу невагомо

У імітації водойми


До риби не заглянеш в душу –

А може хоче та на сушу

Аби через мільйони років

Робити по пустелі кроки


А потім відростити крила

Й літати в небо до світила!..

Та всі ідеї рибозлету

Не сколихнуть тепер планету


Банально все – рибині жодній

Не вилізти по склу назовні

Щоб гордо з водоростей вийти

І перший подих свій зробити


Слизькі й відлогі дуже стінки

Акваріýмної домівки...

Отак прогресом незворушним

Об скло розбився evolution


## КВІТИ, ВАЗОНИ, ОБМАН


Сонячним днем на порозі у літа

Я пересаджував в горщиках квіти

Й раптом подумалось у ту хвилину

Що я обманюю бідні рослини


Я їм даю з чорноземом вазони

І підливаю чотири сезони

Ставлю на сонце, бур’ян переполю –

Але це тільки ілюзія поля


Замість родючого пишного лану

Я їх саджу в керамічну оману

І за турботу у них вимагаю

Щедрого на кольори урожаю


Квітніть! Ростіть! Розпускайте пелюстки!

Це підвіконня позбавте від пустки!

Дайте краси і буяйте до краю!

Квіти ж ростуть. І про мене не знають.


Їм все одно де пускати коріння

Ґрунт під ногами – уже батьківщина!

Їхня свобода – це сонячне світло

Й крапля води – і нехай буде літо


******


Ми, мов поцуплені квіти з городу

Віримо теж, що в вазоні – свобода

Але насправді це просто чужина,

Щоб у теплі пересидіти зиму...


## ЕЛІТА І ЖИТЛО


Безтурботна реклама фінкризі назло

Закликає придбати «елітне житло»

Планування, парковка, хороший район –

Все для блага і зручності ВіАйПерсон


Кращі з кращих, еліта, спіши, налітай –

Під помешканням завуальовано рай!

Метр квадратний оселі – всього лиш п’ять цифр

І це ще не найбільший у місті тариф!


Та проходили мовчки повз бажану ціль

Кандидати наук, вчителі і митці

Йшли поети, атлети і воїни йшли...

Може, не до вподоби їм щось у житлі?


Але ж ні, це хороший і якісний дім –

Спекулянти й банкіри вдоволені всім!

Вихваляють чиновники вигляд з вікна,

Одностайні нардепи: «Прийнятна ціна!


Ми он дітям купили і купимо ще!»

...А в цей час хтось в гуртожитку вкрився натще

І заснув на дивані у втомі від дум

До вірша запихнувши надію і сум


******


...Ми забули на мить про сучасний мотив

Де «елітність» трактується кількістю цифр

А коли всім у світі керує «бабло» –

Є житло для еліти. Й «елітне житло».


## БАТЬКОВІ ЧЕРЕВИКИ


У мене достатньо грошей

І я не належу до фриків

Та інколи з радістю ношу

Батькові черевики


Вони не нові, не модні

Знайомі із майстра руками

І примхи умов погодніх

Витримували роками


Їх стиль – минула епоха

Реліквія із дев’яностих –

Британської класики трохи

Поверх вітчизняного ГОСТ’у


Це важко мені пояснити

Принадою манять одною

Ніяк її не оцінити

Зручністю і ціною


Як буря у серці здійметься

І світ проти тебе стіною

Коли я крокую здається

Наче він поруч зі мною


## КАМІНЬ І КАМІННЯ


Сіра гора. І крута, і стрімка –

Камінь котити стомилась рука.

Тягнеш уверх – та пручається схил

Сповнений ницих ньютонівських сил


Нужбо, котись, налягай, помагай,

Ще кілька обертів – вже видно край

Спільне зусилля, вершина ж одна!..

Та не потрібна камінню вона


Раптом сяйнуло на тлі сірих барв –

Я ж власноруч цей вантаж назбирав!

Наче непотріб у стрічці новин

Вибраний лайками мною одним


І розімкнулись долоні. Бувай.

Як передумаєш – наздоганяй.

Хочеш – лежи. Чи котись. Чи коти.

Кожен свій шлях обира до мети


Але важливо відчути момент

Як із болота виходить цемент

Аби не стало у цьому піке

Камнем у пазусі серце людське


******


Всі колись чули зачовганий міф

Як волочив каменюку Сізіф

Взяв би та й кинув! – казали мабуть

Та чи багато без каменя йдуть?


## ПЕРЕГОРІЛО


Де знайти горизонти для нових ідей

Щоб від рими пашіли уява і тіло

Я хотів нести світло, немов Прометей

Але перегоріло


Що невдячніше творчості в темні часи?

Для багаття у псевдодуховній безодні

Надто мало вогню – необхідний бензин

Та рідкі вуглеводні


Cтрашно, що голоси загасають в пітьмі

Як мільйони подібних, лунавших до цього

Бо немає потреби писати пісні

І немає для кого


Але іскру залишу. Хай тліє, горить

Може комусь таки припаде до вподоби

Наче зірка, оточена ніччю вгорі

Без прикрас і оздоби


## ФРЕНДЗОНА


Запах жувальної гумки

Вітром в твоєму волоссі

Ти говорила «стосунки»?

Здалося


За жовтопикістю смайлів

Роздратування вагони

Дивом дивніша Х-файлів

Френдзона


Нащо телефонувати

Сенсу бажати «добраніч»

Й бути лише варіантом

Обабіч?


Все це не дуже спортивно –

Бути весь час в обороні

Знову моя половина

В полоні


Чи варто вголос казати

Що почуттів надто мало...

Йдуть королівські фрегати.

Дістало


******


Та хоч бринить кожний атом

Ти по примарному сліду

Вкотре пливеш аргонавтом

В Колхіду


## ПОРОЖНЕЧА


Надто сильно тиснула у плечі

Звідусіль, зусибіч порожнеча

І не було в ній точки опори

Аби землю звернути і гори


Лиш провалля в любому керунку

У чужу невдоволену думку

Що натомість не має своєї

Ні жаги, ні мети, ні ідеї


І над прірвою, наче в тумані

Із байдужості, цвілі, омани –

Я відчув із острáхом і щемом

Що вона проникає у мене


Заливає, заповнює діри,

Кольорове затягує сірим –

І за мить почуття з пеленою

Як належне сприймаються мною


У рядках забагато дефісів

Та пульсують курсивом девізи:

«Ні про що хвилюватись не варто –

Все колись перетвориться в нафту»


Може й так. Але якось з безодні

Нафта вирветься словом назовні

І згорить у серцях і моторах

Тих, хто знайде в ній точку опори


******


Досить слів. Час вертатись до бою –

Порожнечу

тиснути

собою


## У МЕРЕЖІ


Хто не спить у нічному місті

Тому дуже добре відомо

Що насправді стоїть за змістом

«У мерéжі хвилину тому»


Почекав. Оновив сторінки.

Цей годинник напевно бреше –

Промайнули тижні та тільки

«Дві хвилини як не в мережі»


Друга ночі мене стиснула –

Спати пізно, лягати рано

«Кільканадцять хвилин минуло»

І я досі біля екрану


Хоч нема для розмови теми,

І писати нема резону...

Та читаю біля нікнейму

«У мерéжі годину тому»


Сам не знаю чого чекати

У твоїй цифровій депеші –

Просто інколи треба знати

Що ти поруч. Тут. «У мережі».


## ХОВАНКИ


Заховаю дерево в лісі,

Краплю в морі, квітку у цвіт

І до тебе сховаю ніжність

У щоденне просте «Привіт»


Заховаю у сонці промінь

І зелений колір в траву

А любов я сховаю в повінь

У якій навколо пливу


Заховаю нитку в тканину,

Заховаю цеглину в дім

У танок сховаю обійми

І твій дотик сховаю в нім


Голку в сіно, хмарину в небо,

Скло у шибку, цифру в лото –

Я сховаю усе як треба

Аби їх не знайшов ніхто


І якщо ти чогось не бачиш

Розуміти маєш сама –

Анітрохи це ще не значить

Що насправді цього нема


## ЗИМА


Надійшла зима, привіталась,

Неможливе мені утнула –

Пригадати те, що не сталось

І забути те, що не було


Це все мóя схильність до драми –

У важких снігóвих заметах

Називати по імені шрами

І з їх літер складати сонети


Про серця, переплетені в коси

Написати чергову пісню

Від якої тремтітиме голос

І кипітимуть ріки Полісся


Щоб від пари розтанула крига

І здійнялись ввись первоцвіти –

Щоб збагнути природу відлиги

І що холоду можна радіти


******


Та ночами спати не можеш

Від думок, що питають правди

Чи для цього ти, зимо, приходиш –

Оцієї рими заради?..


## ЗМІСТ


Олександр Іващук


НІМБИ НА ЗДАЧУ


Німби на здачу

Поетам

Праворуч

Площина

Кола

Самотній вовк

7 ♠

Мереживо

Бісер у кулаці

Evolution

Квіти, вазони, обман

Еліта і житло

Батькові черевики

Камінь і каміння

Перегоріло

Френдзона

Порожнеча

У мережі

Хованки

Зима


Олександр Іващук. Німби на здачу © 2017


facebook.com/ivashchuk